På hytta, sommeren 78
Se hit, inn i kameraet.
Fingrene vekk!
Alex, hold deg fast!
Langsomt og forsiktig settes kolossen på utskytingsrampen.
Resultatet av et stort samarbeids- prosjekt settes her på prøve.
Etter prinsippet kvalitet formidlet -
-Der er han! - av alle til alle.
Jeg er klar til å ta fatt på reisen med romskipet SOJUS 31 -
- som medlem av det internasjonale mannskapet.
26. august, 1978 var vi i verdensklasse.
Sigmund Jähn, borger av DDR, var første tysker i verdensrommet.
Den dagen begynte det å gå nedover med familien vår.
Dette er Deres ektemanns tredje reise til et kapitalistisk land.
Han måtte erstatte sin sjef, prof. Klinger.
-Har Deres mann Deres kontakter i Vest? -Nei.
Fru Kerner, hvordan vil De beskrive ekteskapet Deres?
Har mannen Deres snakket om republikkflukt?
Har han snakket med Dem om det?
...min dypeste takknemlighet -
- til sentralkomiteen i det sovjetiske kommunistpartiet.
Ut! La meg være i fred!
Mens Sigmund Jähn representerte DDR i verdensrommet, -
- var far opptatt med å knulle - - sin nye klassefiende-venninne.
Han kom aldri tilbake.
Mor ble så deprimert at hun sluttet å snakke.
Hun snakket ikke mer. Hverken med oss eller andre.
Vær så snill, mamma. Kom tilbake. Det er så kjedelig hos fru Schäfer.
Mamma, jeg er glad i deg!
Ole Lukkøye har vennet seg til forholdene i rommet.
Men den største overraskelsen for oss, -
- var at han og Mascha ble så gode venner.
Vi har til og med holdt kosmisk bryllup. Om noen minutter -
- vil Ole Lukkøye og Mascha vende tilbake til Jorden.
Kjære barn, jeg håper dere har kunnet se dette hjemme.
Etter åtte uker, kom mor hjem, helt forvandlet.
-Overraskelse! -Kjære barn!
Min Alex, min lille kosmonaut.
Solidaritet med Mozambique
Pionerparken våren 1979.
Vi snakket ikke mer om far.
Fra nå av var mor gift med vårt sosialistiske fedreland.
Vårt land er ikke bare bygder og byer.
Siden forholdet ikke var seksuelt, hadde hun mye energi til overs -
- for oss barn og den sosialistiske hverdagen.
...gresset på engen, avlingen på marken, -
- fuglene på himmelen, og dyrene...
Mor ble forkjemper for sosiale fremskritt -
- og aktivist i kampen mot livets mange små urettferdigheter.
-Vi overfører fra prisutdelingen. -Nå begynner det.
Arbeidere og kontorister, kunstnere og pensjonister -
- kom i dag til Berlin for å motta landets høyeste utmerkelser.
-Der er du, mamma! -...gullmedalje som anerkjennelse -
- for særlige bidrag til vårt sosialistiske samfunn.
Kvelden før nasjonaldagen pleier partiets sentralkomité -
- på tradisjonelt vis å ære fremstående borgere.
Etter lang tids trening, har dagen endelig kommet.
Jeg, Alex Kerner, blir den andre tysker som drar ut i rommet, -
- lengre enn noen før meg. -Oppskyting!
Jeg så for meg hvordan jeg skulle utforske rommet til menneskenes beste.
Se ned på planeten vår og stolt vinke til min mor.
Klart for avgang!
10 år senere, 7. oktober 1989
DDR hadde 40-års jubileum. Jeg hadde fri fra jobben som TV-reparatør.
Jeg følte meg på høyden av min manndomskraft.
DDR 40 år.
Det lå forandringer i lufta, -
- da en overdimensjonert hær ga sin siste forestilling utenfor huset vårt.
Hva er det?
En jente spør etter deg. Skal jeg be henne gå?
-Hvilken jente? -Aner ikke, men ganske søt.
Har du nå sovet med klærne på igjen?
Hvor er besøket mitt?
Hun heter Paula. Hun er din date, som avtalt.
-Å nei. -Å jo, lillebror.
-Kan ikke eks'en din passe henne? -Han har vakt i dag.
...disse produktene. Kvinner i en viss alder -
- hverken kan eller vil gå med sånne truser som dere selger.
Befolkningen i DDR består ikke bare av unge isprinsesser -
- og slanke kamerater. Punktum. -Bra!
-Er du ennå her? Det har begynt. -Som vi hører.
Du må skynde deg. Kanskje siste gangen med gjengen.
Hvor er Paula? Sover hun?
-Kanskje jeg ser moren din på TV i dag. -Fra "Palasset".
Innbydelse. Kanskje om du bruker lupe.
Jeg vet ikke en gang om jeg går. Alle partitoppene er der.
Jeg kjenner ingen der.
Men jeg skulle gjerne sett Gorbatsjov på nært hold.
-De feirer seg selv, de gamle dustene. -Du trenger ikke å se på.
-Ser du ikke hva som skjer? -Hva vil du gjøre? Stikke av?
Ingen ting forandrer seg om alle stikker av. Fortsett.
Det holder ikke -
- at litt kraftige kvinnelige arbeidere og bønder -
- skal straffes på denne måten av våre moteskapere -
- i republikkens 40. år. Med sosialistisk hilsen -
- Hanna Schäfer."
Om kvelden 7. oktober 1989 møttes hundretalls mennesker på kveldstur -
- og demonstrerte for retten til å gå tur uten at Muren står i veien.
Pressefrihet!
Host det opp.
Gikk det bra?
Takk.
Det er enda mer politi der borte.
Ja, ja.
Om du tar T-banen, kan du ennå rekke det.
Hva heter du?
-Hold opp! -Pass deg!
Der er min mor! Der er min mor, for faen!
Slipp meg, din kødd. Min mor ligger på...
-Alexander Kerner? -Ja.
Din mor.
Hva feiler det mor?
-Hva er det? -Hjerteinfarkt.
Gjenopplivningen kom noe sent. Hun er i koma.
-Når kan jeg snakke med henne? -Alex, mamma er i koma!
Vi vet ikke om hun våkner igjen.
Kan du høre meg, mamma?
Du må våkne.
Men mamma sov bare videre.
I sin lange, dype søvn -
- gikk hun i bane som en satellitt rundt vår lille planet -
- og enda mindre republikk.
9. partikongress har innvilget Erich Honeckers ønske -
- om å trekke seg av helsegrunner, -
- og takker ham for hans politiske livsverk.
I søvnen visste hun ikke om Honeckers avskjed -
- som generalsekretær i SED og formann i Ministerrådet i DDR.
Berlin: I kveld falt muren.
Mor sov seg gjennom den klassiske konserten foran Vest-Berlins rådhus -
- og begynnelsen på en svær og unik fornyelseskampanje.
Opp med portene!
Ut med STASI!
Mor sov gjennom den første åpningen mot Vest.
Hun gikk glipp av mitt første besøk i Vest, og visse "kameraters" -
- ustoppelige forsøk på å beskytte "arbeidere og bønder".
Hun gikk også glipp av mine første kulturelle oppdagelser i et nytt land.
Unnskyld.
Hun kunne ikke delta i det første frie valget.
Hun sov da Ariane ga opp økonomistudiene...
Takk for at du valgte Burger King.
...og fikk sin første praktiske erfaring med pengesirkulasjon.
Hun slapp å se Arianes nye elsker flytte inn, -
- Rainer, klassefiende" og gatekjøkkensjef.
Soveromsmøblene skal i kjellerboden.
Hun gikk glipp av vestlig- gjøringen av vår leilighet på 69 kvm.
Det som er merket med rødt, settes ut til søppelavhenting.
Hun gikk glipp av Rainers begeistring for orientalske skikker.
Ikke engang mine hormonutbrudd ved synet av velskapte legger -
- fikk henne ut av koma.
Pokker!
-Hva driver du med? -Ikke noe... Dryppet...
I sine mørke drømmer gikk hun også glipp av Laras ankomst, -
- den yndige sykepleier- studenten fra Sovjetunionen.
-Du igjen. -Hallo.
Jeg var bekymret for deg.
De arresterte meg.
Mamma sov gjennom kapitalismens triumfer.
Vaktskifte!
Og mine velkoordinerte besøk.
Vet du hva jeg har lagt merke til?
Ved godt humør har hun utslått hår.
Ved dårlig humør er det satt opp.
Hun biter negler når legene går visitten.
Har hun ikke et pent smil?
Hun opplevde ikke at alle "arbeiderheltene" mistet jobben.
TV-verkstedet der jeg jobbet, ble stengt.
Jeg var sistemann og slo av lyset.
Så kom oppsvinget. Som medlem av et øst-vest lag dro jeg tidlig nytte av -
- gjenforeningen og pyntet landskapet med parabolantenner.
-Alexander Kerner. -Her.
Kom hit, ikke vær sjenert.
Hei.
Oppfør dere nå, jenter.
Knut Vogel!
Hei, mamma. Dr. Wagner sa vi skulle snakke til deg.
Siden jeg ikke kan komme selv, tenkte jeg dette kunne gå.
Klokka er fem. De fleste legene er ferdige, og du får endelig litt ro.
Søster Lara, som nettopp har stelt deg, har også gått.
Hadde du sett henne, ville du nok ha våknet.
Ariane sier hei. Hun synes dette er teit, men du kjenner henne.
Hun er hos Paula, som får tenner og griner.
Mor sov gjennom min stadige fremgang hos Lara.
Etter 4 tidlige og 35 sene vakter kom vårt første romantiske stevnemøte.
For et bråk!
Vår russisk-lærer var fra Minsk og veide et tonn.
Og det er alt du vet om russiske kvinner.
Forandringens vind feide over ruinene av DDR.
Sommeren kom, og Berlin var verdens vakreste sted.
Vi følte vi var verdens midtpunkt hvor det endelig skjedde noe.
Og vi lot oss villig drive med.
Så synd at hun går glipp av alt dette.
Kanskje det er best slik.
Alt hun har trodd på, er borte på et par måneder.
Hva med faren din?
Han var lege.
Han rømte til Vesten. Vi hørte aldri fra ham igjen.
Fremtiden lå i våre hender. Uviss, men lovende.
Hallo, XTV, vi vil bare...
-Hallo. Interessert i parabol-TV? -Ingen penger?
Hei, liker du fotball? Da har vi noe til deg.
Hallo, XTV.
Vi er fra XTV, Interessert i parabol?
Vietnam 1 og 2 og en vietnamesisk sportskanal.
For fotball-VM.
-For fremtiden. -For oss!
Kamerat.
I øyeblikket er det en bijobb.
En dag ... skal jeg lage skikkelige spillefilmer.
For samme selskap.
Jeg skal vise deg noe.
Dette jobber jeg med. Se her.
Så du det?
Nå!
Det berømte klippet med beinet fra "2001".
Kaken er romskipet.
-Så du det nå? -Ja.
Genialt.
I juni 1990 var DDRs grenser ikke mer verd.
Og mor sov videre.
Jeg fulgte et "kameratordtak".
"Vi løser problemene under marsjen fremover."
Mamma!
Hører du meg?
Et mirakel at hun våknet, men hun er kanskje ikke som før.
Hva mener du?
Enkelte kjenner ikke en gang sine egne barn. Amnesi.
Hukommelsestap.
Unnskyld.
Hun kan bli forvirret, og blande gammelt og nytt.
Sanseforstyrrelser, forsinkede reaksjoner, vi vet ikke hvor stor -
- hjerneskaden er. Det fins lang liste over mulige problemer.
Jeg beklager meget, men livet er ennå i fare.
Jeg kan ikke gi dere mye håp om at hun overlever de neste ukene.
Men...
-Kan vi ta henne med hjem? -Utelukket.
Det er best for henne å bli her. Enklere for dere også.
Hun overlever ikke et nytt infarkt.
Hun må beskyttes mot enhver form for sinnsbevegelse.
Det vil være livstruende.
Og dette?
Vil ikke dette gi sinnsbevegelse? Mor vet ikke at Muren har falt.
Her finner hun fort ut.
Barnebarnet ditt.
Hva skjedde?
-Du falt om. -For 8 måneder siden.
8 måneder siden?
Jeg husker ikke noe.
Det er vanlig. Det kommer tilbake.
-Du må være tålmodig. -Og ... hva skjedde?
-Det var... -Det var i oktober.
Du skulle visst ut og handle. Det var lang kø, og så varmt...
-Du falt bare om. -I oktober?
En svært varm oktober.
Og så da?
Du lå i koma.
Jeg vil hjem.
Det skal du. Vi skal feire bursdagen din som vanlig.
-Alex, dette er galskap. -Vi lovet henne det.
Hun er svært syk! De kan ta bedre vare på henne her.
Vær nå for en gangs skyld realistisk!
Vær det selv. Sett at hun må dele rom med noen!
Eller om noen glemmer seg. Her finner hun det fort ut.
Hun vil ikke overleve det.
Alt dette må vekk.
-Er de gamle gardinene i kjelleren? -Dette mener du ikke.
-Det er boret hull i veggen! -Så smart!
Vi får bare henge dem opp.
Kan noen fortelle meg hva som skjer?
-Kan du ikke tenke deg det? -Tenke hva da?
Du må flytte ut. Eller skal mor bo i kjelleren?
Jeg har betalt for 5 mnd. For hele leiligheten!
47,80 mark! I Vest ville det ikke dekket telefonregningen!
-Og her venter man 10 år på telefon! -Du kan ikke...
Rommet må være som da hun forlot det!
Legen sier hun må holde sengen, ikke sant?
Så det er bare dette rommet. Når hun er bedre, får vi se.
Du hørt ikke hva legen sa. Hun kan...
For tre måneder siden ville du koble henne fra!
Det kan ikke sammenlignes.
Hva vil du si? At du sluttet på skolen for å selge hamburgere?
"Takk for at du valgte Burger King."
-9. etasje? -Ja.
-Heisen? -I ustand.
-Faen! -Det kan du si.
Livet mitt var totalt forandret, og dagen da mor skulle komme hjem -
- rykket mot oss som en russisk panservogn.
-Mine klær! -Ikke dine. Klesinnsamlingen.
Se på den dritten vi brukte å gå i.
Undertegn her.
Fysioterapeuten kommer tre ganger i uka. Spørsmål?
Hun drar på eget ansvar. Du vet hva jeg mener om dette.
-Hvor er den andre legen? -Dr Wagner har flyttet til Düsseldorf.
Jeg skjønner. Og når drar du? Og du foreleser om ansvarlighet!
Legg deg ned et øyeblikk.
-Hvorfor det. -Vær så snill. Gjør det.
Om hun får et nytt attakk: Korte, harde slag mot brystet.
-Forsiktig, hun må ikke våkne. -OK, sjef.
Ariane og jeg lager en timeplan. Og så er det fysioterapeuten også.
En av oss er alltid der. Vi klarer dette.
De fleste DDR-borgere har allerede skaffet seg D-mark.
Vekslingsfristen er to uker, så man må skynde seg.
Som Gorbatsjov sa... "Livet straffer dem som..."
Unnskyld! Kan du dempe lyden? Hun må ha ro.
-Skal du ikke presentere meg? -Jo visst. Dette er Lara.
Hei, Lara.
Slipp meg frem.
Hei, Christiane!
Alex, hva er det som foregår?
-Her er ingenting forandret. -Hvorfor skulle det være det?
Om du kjeder deg, kan du høre på båndene.
Radioen virker ikke.
-Men jeg skal ordne det. -Alex?
Godt å vite at jeg ikke er alene.
Da far...
Da han plutselig dro...
Jeg trodde ikke jeg skulle overleve det.
Jeg har aldri fortalt dette.
Jeg tenkte på å ta mitt eget liv.
Men du besøkte meg hver dag.
-Du fortalte om skolen, om Sigmund Jähn. -Oppfattet du det?
Jeg beklager alt bryet...
-Kan ikke en gang gå på do alene. -Mamma, ikke vær lei deg.
Det viktigste er at du blir frisk.
Jeg skal gjøre mitt beste.
Nå må du hvile.
Jeg går og handler, men Ariane er her.
Jeg har så lyst på sylteagurker fra Spreewald. Kan du ta med noen til meg?
Ingen problemer.
Trodde jeg iallfall.
I juli 1990 var butikkene i vårt sosialistiske fedreland tomme.
Ekte penger strømmet inn fra landet bak Muren.
Mens de fleste av våre borgere sto i kø foran bankene, -
- tålmodige som alltid, lette vi febrilsk etter mors bankbok.
Vårt vesle samfunn ble oversvømt av D-mark.
Halleluja, halleluja, D-mark.
Vekslingskursen var 2-1. Og Tyskland vant, 1-0.
-Mocca Fix? -Har vi ikke lenger.
-Fillinchen knekkebrød? -Ikke på lager mer.
-Spreewald sylteagurker? -Hvor har du gjemt deg?
Vi har D-mark nå. Og du spør etter Mocca Fix og Fillinchen?
Over natten hadde den dystre nærbutikken blitt et forbrukerparadis.
-Som kunde var jeg konge. -Fra Nederland.
God dag, hr. Ganzke.
Dette har de altså drevet oss til. Å rote i søpla.
Hr Ganzke? Du har vel ikke tilfeldigvis sylteagurker fra Spreewald?
-Hva? -Sylteagurker fra Spreewald.
Beklager unge mann. Jeg er arbeidsledig selv.
Et tomt glass ville vært nok.
-Jeg tenkte presentere Rainer for mamma. -Senere. La oss ikke overvelde henne.
Kanskje du har rett.
De hadde ikke Spreewald-agurker.
-Dessverre. -Gjør ikke noe. Disse er også gode.
Dere trenger ikke å holde øye med meg hele tiden.
-Jeg liker ikke det. -Mamma...
Nei, jeg mener det.
Sett inn TV'en. Da klarer jeg meg selv.
-For anstrengende for deg. -Hvorfor kan jeg ikke se TV?
Vi skal spørre legen.
Mamma, vi må snakke med deg.
Det er nemlig slik at...
-Vi ville spørre deg... -Vi trenger fullmakt til kontoen din.
Hva er i veien?
-Trenger dere penger? -Nei.
Det er bare... Du kan jo ikke gå i banken selv.
Så det ville vært best, -
- om du skrev under på denne.
Helst nå.
Kan det ikke vente?
Det er noe dere ikke forteller meg.
-Har det hendt noe? Har dere gjeld? -Du må stole på oss.
Før jeg undertegner en fullmakt, må jeg vite hvorfor.
Greit.
Det skulle være en overraskelse, men...
Det kom et brev. Fra fabrikken.
-Vi kan hente Trabanten vår. -Etter bare tre år?
Det er derfor vi trenger pengene.
Dere tror vel ikke jeg har pengene mine i banken?
Jeg har gjemt dem.
Hvor da?
Det har jeg glemt.
-Helt vekk. -Tenk, mamma!
Far er visst sein i dag?
Mamma...
Ikke vær urolig. Du blir snart bedre.
Snart skal vi feire bursdagen din. Som alltid.
Sammen med naboene. Det har vi jo alltid gjort.
Ser kamerat Ganzke på vestlig TV?
Kamerat Ganzke er forelsket, -
- i en pensjonert dame fra München som han traff på ferie i Ungarn.
-Partilojaliteten har tatt litt skade. -Å...
Ja.
Er du ferdig?
-Beklager, jeg er sein igjen. -Der oppe. Til og med balkong.
Siden folk sluttet å komme tilbake fra ferie i Ungarn, -
- er det blitt lettere å finne leilighet her.
Det er ledige boliger overalt som venter på at vi skal overta.
Han dro til Vesten i fjor. En kollega fortalte meg det.
-Jøss, den virker! -Jøss, Tempo-bønner!
Og Globus grønne erter!
Det er ikke sant! Mocca Fix Gull. Jeg som har lett overalt!
Kan jeg få disse?
Jeg må gå.
Sov videre.
Hei, mamma.
-Travelt? -Jeg må på jobb.
-Alex, husk TV'en. -Vi snakker om det senere.
Og bursdagen min. Du må be Klapprath. Kanskje noen av elevene.
Som om ikke sylteagurkene var nok. Nå vil hun ha TV.
-Hva skal jeg gjøre? -Ja. "Houston, vi har et problem."
-Og så? -Jeg tenkte du hadde en idé.
Jeg mente signalstyrken.
-Nå? -Nei.
-Det varte ikke lenge. -Det er semifinalene.
-Jeg ser den heller hos Pollnick. -Bare gå!
Tilhengerne er i strålende humør. Corner for England.
-Unnskyld, er det Spreewald-agurker? -Nei, fra Nederland.
-Vis henne repriser. -Hva da?
-Gamle øst-programmer på video. -Nyheter fra i fjor? Det merker hun.
Tviler jeg på. Samme dritten hele tiden.
Og jeg har ikke en gang videospiller.
Hva er stillingen?
Franz Beckenbauer og Rudi Völler. De klarer nesten ikke å se på.
Tyskland er i finalen!
Mens Verdensuret på Alexanderplatz raste mot mors bursdag, -
- bidro en ball til å forene vårt ennå splittede samfunn, -
- og til å samle det som hørte sammen.
Og jeg gjorde alt for å gjenopplive -
- DDR i full størrelse i mors rom, slik det en gang var.
-Er kryssordet løst? -Uberørt som en jomfru.
Flott. Jeg tar alle sammen.
Den også.
Datteren min har mistet jobben også. Takk og farvel.
Og dette har vi slitt for i 40 år! De har lagt ned TV-balletten også.
-Gjør du ikke annet enn å se på TV? -For å komme tilbake til mor.
Problemet er at hun ikke vet at Muren er borte.
Hun har bursdag neste uke. Hun vil gjerne at dere kommer.
Sikkert at dere skjønner nå? Pass på så dere ikke glemmer noe.
-Når får vi de 20 markene? -Først må jobben gjøres.
De første gjestene var klare. Noen trengte å overtales, -
- fordi mange av mors tidligere kolleger hadde "pensjonert" seg.
F. eks Dr. Klapprath, fhv. rektor og en høyt respektert "folkets lærer".
Vi var alle verdifulle mennesker.
Ikke sant, Alex?
Jeg beundret din mor. Hun var en glimrende pedagog -
- og et fint menneske. -Derfor ble hun støtt ut i kulden.
Noen av kameratene i kollektivet syntes hun var for ... idealistisk.
Etter at faren din...
Med all respekt for hennes idealisme, men...
Skolehverdagen kan være problematisk.
Så dere droppet henne bare...
Du skylder henne så pass.
-Du er transportleder. Husker du det? -I øst, mener du?
Ja visst. Du er innkjøper for en "Mitropa"-restaurant.
Skriv det ned. Du gikk på Jurij Gagarin-skolen.
-Gruppeleder for Ungpionerene. -Gruppe hva?
Gruppeleder.
Ikke plastbleier til ungen. Det er å gå for langt!
-Skjønner du? -Gruppeleder...
Tretti episoder av "I objektivet", ti av "Den sorte kanal" -
- seks av det varieté-programmet og fire "En dag i Vest".
Takket være statsarkivet og din venn, Denis.
-Hva gjør du nede på gulvet? -Kobler TV-antennen, så du kan se TV.
Takk Gud for fotball-VM.
Tiden er inne for å levere paraboler til Øst-Tyskland.
OK, har du det? La oss gå til fase 3.
-Hva var det? -Sikkert forstyrrelser. Det skjer.
God aften og velkommen til "I objektivet".
Alvorlige provokasjoner på grensen.
DDR protesterer overfor den vest-tyske regjering.
DDR, supermakt innen mikroteknologi. Ifølge utenlandsk presse...
Verden går videre, og jeg føler meg så nytteløs.
Kan du ikke sette en lapp på oppslagstavla?
De som har problemer, kan komme til meg. Jeg kan skrive brev på senga.
Jeg vet ikke... Du må ikke overanstrenge deg.
Hei, Alex. Allerede?
-Vil du ha en slurk? -Faen også.
Ja, faen! Helvetes dritt!
Jeg føler meg dårlig.
Mens mange høylytt feiret den forventede fotballseieren, -
- gjenlød mors soverom av fortiden.
Nydelig. Takk, barn.
Det var jeg som lærte dere det, ikke sant?
Kjære Christiane...
Vi er samlet her fordi du har bursdag.
På vegne av partiledelsen -
- vil jeg ønske deg alt godt, og...
Så snilt av dere. Tusen takk.
Hr Klapprath! Rosenthaler Kadarka, -
- Mocca Fix Gull, Globus grønne erter.
Dine kolleger og kamerater, -
- på Werner Seelenbinder Skole -
- vil gjerne uttrykke takknemlighet for alle årene -
- du var -
-en god kollega og kjær kamerat.
Og uansett, -
- så ønsker jeg deg alt godt på dagen. Og vær som du er, Christiane!
Kjære kamerat Kerner, -
- jeg vil gjerne få ønske deg alt godt, -
- og god helse, -
- og at tingene en dag vil bli som før.
Lara, kom hit.
Dette er Lara.
Sykepleiestudent fra Sovjetunionen.
Faren er døvelærer.
Ikke gift deg med ham for tidlig.
Selv om det gjør det lettere å få en leilighet.
Min Alex kan være sta som et esel.
Og Rainer...
Han er min Arianes nye kjæreste.
Han arbeider som...
-Transportleder. -Riktig.
Før var jeg med i...
Lykke til, Pionerer.
-Før var jeg med i Frie Tyske Pionerer. -Takk, Rainer.
Som gruppe...
-Gruppeleder, for lenge siden. -Takk skal du ha.
-Alltid rede, hva? -Takk, Rainer!
Ja, mamma.
Nok et år er gått, og hva har skjedd? Ikke stort, egentlig.
Paula har fått tenner og en ny pappa.
Og jeg, tja...
Synd vi ikke kan være på Kafé Moskva, men vi er iallfall samlet.
Det er hovedsaken.
Vi har vært vanskelige av og til...
Men jeg kan ikke tenke meg en bedre familie enn vår.
Og det vil jeg takke deg for. Du er verdens beste mor.
-Alex? -Og vi er alle glade i deg.
-Alex! -Hva er det?
Hva er det der?
-Det er... -Hva i all verden?
Jeg vet ikke hva kameratene har tenkt på.
-Et Fata morgana! -Fra Vesten.
En luftspeiling...
-Det er sikkert en god grunn. -Vær helt rolig, mamma.
Det er en forklaring på alt.
Gutter, syng noe mer.
-Lara! -Ja.
Hva med "Bygg opp, bygg opp"?
Hva er det?
Mot en bedre fremtid, bygger vi dette landet.
Jeg synes synd på moren din.
Det er helt nifst det du gjør mot henne.
Og det tullet om at far er lærer. Du vet han bare var kokk.
Men det gjorde henne glad. Skulle jeg si at han var død?
I hennes tilstand?
Du mener, hvilken rolle spiller det, når man først har begynt å lyve?
Ja, hun skal leve...
Litt lenger tilbake.
Litt til.
-Pass deg, vi filmer. -Kan jeg få se tillatelsen?
-Har du ikke fått beskjed? -Jeg? Av hvem?
-Hva var det nå han het igjen? -Noe på M.
Inntil jeg får klarlagt dette, filmer dere ikke noe som helst.
-Er logoen i bildet. -Ja.
-Er jeg i fokus? -Ja.
-Vi trenger mer lys. -Fort, han er snart tilbake.
Bare vent. Kveldssolen er mye bedre.
Da jeg så på skyene den dagen, innså jeg at -
- sannhet er et tøyelig begrep.
Den kunne lett tilpasses mors verdensbilde.
Det var nok å lytte til språket i nyhetene -
- og støtte Denis' ambisjoner om å bli regissør.
I dag har sentralkomiteens næringssekretær, Günther Mittag, -
- besøkt Coca-Cola i Vest-Berlin for å forhandle om en avtale -
- mellom Coca Cola og det folkeeide bryggeriet i Leipzig.
Vest-Berlins myndigheter prøvde å hindre våre folk i å filme.
Kapitalistisk pressesensur prøver desperat å hemmeligholde -
- det mektige Coca-Colas ydmykende nederlag i patentsøksmålet -
- mot vår fabrikk i Leipzig.
Vennligst hold opp med å forstyrre DDRs fjernsyn!
Jeg tilkaller politiet.
Et internasjonalt ekspertpanel har bekreftet at originaloppskriften -
- for Coca Cola ble utviklet i DDRs laboratorier på 1950-tallet.
-Tilbake til studio. -Er Coca-Cola en sosialistisk drikk?
-Jeg trodde Cola fantes før krigen. -Skjønner du ikke -
- at Vesten har holdt oss for narr i årevis.
Nå husker jeg det.
-Hva da? -Hvor jeg gjemte pengene.
I kommoden i stua, venstre skuff under vokspapiret.
Det som er merket med rødt, skal hentes av søppelbilen.
Hvordan kunne jeg glemme det?
-Hei, her er jeg. -Hallo.
Og?
-Trodde hun på det? -Ja, klart det
-Gjorde hun virkelig det? -Jeg sa jo det!
-Dette har de drevet oss til. -God kveld, hr. Ganzke.
-Merket hun ikke uskarpheten? -Nei.
Tenk at vi jobbet i 40 år for dette.
Vi kunne bygge et studio. Gjøre mye mer med en blå boks.
-Hva skal vi gjøre med disse? -Veksle dem.
Beklager, fristen gikk ut for to dager siden.
-Men dette er et særtilfelle. -Vi fant dem først i dag.
Vi godtar fire eller fem mot en.
Beklager. Og kontanter kunne vi uansett ikke tatt.
-Umulig. -Det må finnes en måte!
Dere hørte meg. Tiden er ute.
Din tid er snart ute, idiot! Dette er 30 000 mark.
Det er 40 års sparepenger, for faen!
Og så sier en vest-faen at de ikke er verdt noe!
Vennligst forlat lokalet øyeblikkelig!
Ikke rør meg!
Hva glaner dere på? Det var deres penger også.
Ikke rør meg! Drittsekker!
Er du ikke riktig klok?
Jeg følte meg som ubåtkaptein i nordsjøflåten med en båt som lekker.
Hver gang en lekkasje er tettet, oppstår en ny.
Ariane nektet å være min våpendrager.
Folkets fiender hevet Cola-flagget, -
- og en frisk vestavind blåste vekk mors DDR-penger.
-Hva er det? -Skrik.
-Hvorfor det? -For å lette trykket.
Slipp ut det innestengte. Bare skrik.
Sommeren 1990 klarte det tyske fotball-landslaget -
- å overgå produksjonsmålene og vant VM.
Mor følte seg stadig bedre.
"Genseren som skulle være str. 48, er like vid som 54 -
- og har samme lengde som 38.
Hvordan har personalet Deres kommet frem til disse målene?
I Berlin er vi ikke så korte og firkantede som dere ser ut til å tro."
Christiane, dette er bra!
Om det er vår skyld at vår kroppsstørrelse -
- hindrer dere fra å nå produksjonsmålene, -
- så beklager vi!
Vi skal gjøre alt som står i vår makt -
- for å bli kortere og mer firkantet i fremtiden."
Med sosialistiske hilsen, -
- Hanna Schäfer.
Hei, fru Schäfer.
Det er så hyggelig å snakke med din mor. Som i gamle dager.
Men noen endringer kan klagen gå til postordrefirmaet i Vest.
Vårt land er alle trærne i skogen...
Jeg fikk hyggelig besøk av Frank og Christian, to tidligere elever.
-Hei. -Hei.
Fru Kerner må hvile nå.
Alex, hvorfor det?
-Stikk! Kom ikke tilbake. -De 20 markene!
-Hvilke 20 mark? -Sascha sa vi fikk 20 mark om vi...
-Hallo, hr. Mehlert. -Hei, Alex.
Problemer med brødristeren? Gå inn, hun blir glad for å se deg.
Stikk av nå, og si til alle at jeg ikke vil se flere Pionerer her.
Hva er i veien med deg?
Du kan ikke bare slippe inn ungene!
Hvorfor ikke? Hun liker det.
Dere østtyskere blir aldri fornøyde. Bare klager og syting.
Akkurat som moren din, med sine dumme klager og brev.
Hun gir konstruktiv kritikk for å forbedre samfunnet!
Det har aldri brydd dere fra vest.
Har dere ikke merket det? Dette er blitt en sosialistisk veteranklubb!
-Hvorfor selger du ikke billetter? -Nettopp! Vi tar betalt.
Du holder fred. Han kjøpte en Trabi.
-Mener du det? -En kombi.
Utrolig. Paula blir gal om det fortsetter på denne måten.
Ikke overdriv. 20 år i DDR har ikke drevet oss fra vettet.
I ditt tilfelle, er jeg ikke så sikker.
Faen!
Hva er det? Neseblod igjen?
Jeg vet dette stresser deg. Jeg skulle også ønske vi ikke trengte ...
Jeg så pappa. I kveld.
Hvor? På jobben.
-Jeg kjente igjen stemmen med en gang. -Hva sa han?
Tre osteburgere og to chips med majones.
Hvordan ser han ut?
Volvo kombi og briller med gullinnfatning,
Hva sa du til ham?
"Vel bekomme, takk for at du valgte Burger King."
Faren min bodde et sted i byen. Jeg så ham for meg, -
- som en fet fyr som gumlet osteburgere og chips.
Han levde i sin verden, og jeg i min.
Han hadde ikke noe med meg å gjøre, og omvendt.
Vær rolig. Ellers sitter det ikke.
Tar det stort lenger?
Jeg må være hjemme om to timer.
Du må alltid være et sted om to timer. Jeg er lei av å høre det.
Flott.
Syk mor, slitsom jobb og sur kjæreste.
Jeg har eksamen om to dager!
Du klarer deg fint. Å gipse er enkelt.
Da kan jeg jo like godt gi opp å øve.
Jeg mente det positivt. Jeg tror på deg!
-Lara, kutt ut. -Du må si det til moren din.
-Hva? -Du må si det til moren din.
Ikke for min skyld, for hennes.
Lara!
Pokker! Lara!
SPREEWALD SYLTEAGURKER
Alt i vårt lille land gikk stadig raskere.
Vi var alle som små atomer i en stor partikkelakselerator.
Men beskyttet mot tidens hastverk, en oase av ro.
Et fredens sted, der jeg endelig kunne sove ut.
Jaha, Paula?
Alex pleide ikke å være så sliten etter jobb.
Vår Paula, har lært seg å gå, Alex.
Ser du? Jeg kan også gå.
Paula... Ser du?
Min lille Paula. Kom til bestemor. Kom.
Nå skal vi vise Alex hva vi kan.
La oss se hvor langt bestemor kan komme.
Unge mann? Kan jeg sitte her litt?
Ja visst!
-Du er ikke herfra, vel? -Nei, jeg er fra Wuppertal.
Fra Vesten?
Mamma?
Mamma, hva gjør du her?
Hva er det med deg? Du kan ikke bare stå opp slik!
Hva foregår her?
Sentralkomiteen i Tysklands sosialistiske enhetsparti...
Lyden er i orden.
-Klar til opptak. -Kamera går. Tre, to, en.
Berlin.
I et historisk møte i sentralkomiteen i Tysklands sosialistiske enhetsparti -
- har generalsekretær i SED og formann i DDRs ministerråd -
- kamerat Erick Honecker som en humanitær gestus innvilget -
- politisk asyl i DDR til vesttyskere som har søkt tilflukt -
- i våre ambassader i Praha og Budapest.
Honecker ser på dette som et historisk vendepunkt i øst-vest-forholdet, -
- og alle som kommer til DDR vil få 200 mark i "velkomstpenger".
Arbeidsledighet, dystre fremtidsutsikter -
- og ny-nazistenes økende fremgang -
- har fått mange bekymrede vesttyskere -
- til å vende seg fra kapitalismen i de seneste måneder.
De har kommet til vårt land for å starte et nytt liv.
Her ser vi bilene til noen av våre nye landsmenn.
De fleste er for øyeblikket innlosjert i sentrale deler av Berlin.
Pga den nye situasjonen, har Partiets sentralkomité -
- lansert initiativet "Solidaritet med Vesten".
Denne planen vil bidra til å finne hjem for våre nye landsmenn.
På en eller annen måte hadde planen min fått sitt eget liv.
Det DDR jeg skapte for henne, -
- ble et DDR som jeg selv kunne ønsket meg.
De som er villige til å ta imot en flyktning fra BRD -
- kan melde fra til lokale myndigheter.
Hvor mange har kommet?
Jeg er ikke sikker. 10-20 tusen.
Se på det. Mennesker som vil komme til vårt land.
Hvor skal alle sammen bo?
Myndighetene vil hjelpe dem. Det har jeg hørt.
Hør her, barn. Vi må gjøre vårt. Vi må hjelpe til.
Hvordan da? Her er det ikke plass.
Hytta.
Hytta?
Vi kunne pusse den opp.
Jeg vil dra dit ut uansett.
Gratulerer! Godt gjort, nå vil hun på hytta.
Du bør nok begynne å gjøre noe med hele byen.
Men jeg vil ikke mer.
Ari og jeg ser oss om etter et sted. Vi er borte om noen uker.
Hva?
Jeg er gravid.
Igjen? Kan du ikke være mer forsiktig?
Er ikke Paula nok for deg?
-Du kan ikke etterlate meg med mamma. -Ta inn noen vesttyske flyktninger!
Du er så kynisk. Du skulle ønske hun døde.
Slik vendte freden tilbake, i det minste i vår vesle familie.
Det er babyen din. Der er hjertet.
Utrolig!
En alltysk baby var underveis, -
- og alltyske avtaler ble undertegnet.
Moskva fant ut at 2+4 er lik 1, -
- og Øst-Vest-vennskapet ble hilst med russisk musserende.
I Berlin dro vi på vår første fellestyske utflukt.
-Jeg er ikke noe barn, ta det av. -Ikke kikk.
-Hvor skal vi? -Det er en overraskelse.
Bilen lukter som ny ennå. Hvilken farge har den?
Du har ventet i tre år. Du tåler en halvtime til.
Mamma...
Den er vakker. Himmelblå.
Nå kan du snu deg.
Å min Gud, hagen.
Husker du hvordan Alex låste seg inne på badet?
Vi banket og banket, men fikk ikke svar.
Jeg hadde klatret ut på taket og betraktet oppstyret fra et tre.
Jeg lo så jeg tisset på meg.
Hva har hendt i de åtte månedene jeg har sovet bort?
-Sover hun? -Ja.
Dere er blitt voksne. Det er vel det som har hendt.
Du ligner mer og mer på faren din.
-Mamma... -Jeg løy. Det er ikke som dere tror.
-Hva mener du? -Faren deres...
Han ble ikke i Vesten på grunn av en kvinne. Det var løgn.
Da jeg sa at han aldri tok kontakt...
Det var også løgn.
Han skrev til meg, og til dere også.
Brevene ligger innenfor kjøkkenskapet.
De gjorde livet surt for ham, fordi han ikke var partimedlem.
Det var forferdelig. Han sa ikke noe om det, -
- men jeg visste det.
Jeg visste det, men kunne ikke hjelpe.
Så kom den kongressen i Vest-Berlin.
Vi måtte bestemme oss på to dager.
Han ville bli i Vest, og jeg skulle komme etter med dere.
Tja...
Jeg kunne bare ikke.
Jeg var så fryktelig redd. Dere vet ikke hvordan det er, -
- å søke om utreisetillatelse med to barn. En må vente i evighet.
Noen ganger i årevis.
Dere kunne blitt tatt fra meg. Skjønner dere?
Jeg dro ikke.
Mitt livs største feilgrep. Det vet jeg nå.
Jeg løy for dere. Vær så snill og tilgi meg.
Min kjære Robert.
Jeg har tenkt på deg så ofte.
Jeg skulle så gjerne møtt deg en gang til.
Samme kveld ble mor brått dårligere.
Det var som jeg fryktet. Et nytt hjerteinfarkt.
Hun er stabil for øyeblikket. Men det er grunn til -
- å frykte det verste. Jeg er lei for det.
-Leger kan også ta feil... -Ikke narr deg selv, Alex.
Her. Jeg fant dem. Han bor i Wannsee.
Jeg vet det er hennes siste ønske, men jeg kan bare ikke oppsøke ham.
Mamma kommer ikke til å dø.
Ha det.
Nå kan du ta inn noen.
Ta inn hvem?
Noen fra vest.
Du må sove.
Du kan legge deg på sykepleierrommet.
Der var han, min ungdoms idol, som et gjenferd fra fortiden, -
- Sigmund Jähn.
Ikke skrev han autografer, eller fortalte om universets hemmeligheter -
- eller kosmos' uendelighet.
Han kjørte bare rundt i en liten skitten Lada.
Hvor skal du?
Wannsee.
Jeg vet hva du tenker. Mange tror det. Men jeg er ikke ham.
Så fløy vi gjennom natten, som om det var kosmos, -
- lysår fra vårt solsystem.
Vi passerte fremmede galakser med ukjente livsformer, -
- og landet i Wannsee. -Kan du vente et øyeblikk?
Det tar ikke så lenge.
-God dag. -Kom inn.
-Er hr. Kerner her? -Buffeten er der ute.
-Kan jeg se på John Blund med dere? -Bare om du sier hva du heter.
Se, han er astronaut i dag.
Der jeg er fra, sier vi kosmonaut.
-Hvor er du fra? -Fra et annet land.
-Mine små teddybjørner. -Hei, pappa.
-Hvordan går det? -Bra.
-Liker du også John Blund? -Ja, faktisk.
-Unnskyld, kjenner vi hverandre? -Ja, det gjør vi.
-Jeg husker ikke hva du heter. -Alexander.
Alex?
Robert.
Robert, vi venter på deg.
Robert, kom igjen!
Vi vet du liker å gjemme deg på badet ved slike anledninger.
Pappa, du må holde talen din.
-Kom nå, Robert! -Jeg er straks tilbake.
Der er han.
Jøss, Robert, du lar oss virkelig vente.
Takk for at dere kunne komme, alle sammen.
Tusen takk, og...
...ha det hyggelig. Takk.
Jeg beklager at det var selskap i dag.
Hadde jeg visst at du kom...
Det er rart. Jeg har alltid innbilt meg at du hadde basseng.
Det er en innsjø i nærheten...
Herregud, jeg kjente deg ikke igjen engang.
Jeg går ut fra at jeg har nye søsken?
I tre år ventet jeg på å høre fra dere.
Hver eneste dag.
Det var ingen ting jeg lengtet mer etter.
Hvorfor kom du?
Mamma ligger for døden.
Hjerteinfarkt. Hun vil gjerne møte deg en siste gang.
-Hvordan var det der oppe? -Der oppe?
Å ja.
Der oppe.
Det var vakkert der oppe.
Men veldig langt borte.
Grensen finnes ikke lenger. Den eksisterer ikke mer.
-Men... -Det er OK. Det er ett land nå.
-Jeg forstår ikke. Det er ikke sant. -Det er derfor du må late som.
Og hvorfor har jeg egentlig kommet tilbake til DDR?
Det vet jeg ikke. Finn på noe.
Nei, dette er absurd. Det går ikke!
Det er vanskelig først, men blir lettere etter hvert.
Jeg vil stå opp.
Hvordan ser jeg ut?
Du kan gå inn nå.
-Husk, ikke et ord. -Ja, ja.
-Hva snakket dere to om? -Er det viktig nå?
-Hvor lenge har han vært der? -Over en time.
Jeg håper han ikke glemmer seg.
Sommeren var over. Jeg bestemte meg for å avslutte spillet.
Vi skulle feire vårt sosialistiske fedrelands nasjonaldag en siste gang.
Men ulikt det virkelige liv fantes det ingen verdig avslutning.
Kamera går. På tre...
Kjære borgere av DDR.
Den som har opplevd mirakelet å se vår blå planet fra det ytre rom...
Siden manna ikke hadde så god tid, feiret vi DDRs nasjonaldag -
- 2. oktober 1990, i stedet for den 7.
Dagen før den offisielle gjenforeningen.
Og?
Min beste film hittil, kompis.
-Synd det bare er din mor som ser den. -Takk, Denis. Uten deg...
Nok om det! Stikk før vi blir sentimentale.
La meg få vite hvordan det går.
I anledning DDRs nasjonaldag, -
- har Erich Honecker i dag trukket seg fra alle sine verv.
Hva?
Våre venner i hele verden kan være sikre på at sosialismen...
I talen ved den offisielle mottagelsen i Republikkpalasset, -
- forklarte Honecker avgjørelsen med at de siste måneders hendelser -
- var en verdig avslutning på hans politiske verk.
Honecker gratulerte sin etterfølger som partileder -
- og formann i Ministerrådet, Sigmund Jähn.
I 1978 ble Jähn den første tyske kosmonaut i rommet.
Det nye statsoverhodet henvendte seg i kveld til folket i DDR.
Kjære borgere av den Tyske Demokratiske Republikk.
Den som har opplevd mirakelet å se vår blå planet fra det ytre rom, -
- får et nytt perspektiv på ting.
Oppe i det uendelige rom virker livet på Jorden smått og ubetydelig.
Man spør seg selv hva menneskeheten har oppnådd.
Hva er målene, og hvilke av dem er oppnådd?
Det er vår nasjonaldag i dag. Sett fra rommet, er landet bitte lite.
Og likevel har tusener kommet hit det siste året.
Folk vi anså som fiender, vil bo blant oss.
Vi vet at landet vårt ikke er perfekt.
Men idealene vi tror på fortsetter å inspirere mennesker over alt.
Kanskje har vi av og til mistet målet av sikte, -
- men vi har alltid greid å finne tilbake til det.
Sosialisme er ikke å stenge seg inne.
Det er å nå ut til andre, å leve blant dem.
Ikke bare å drømme om en bedre verden, men å forbedre den.
Derfor har jeg bestemt at vi skal åpne grensene til DDR.
Den første timen Muren var åpnet har tusenvis av borgere fra BRD -
- avlagt DDR et første besøk.
Mange håpet å kunne bli her, på jakt etter et alternativ -
- til kapitalismens harde kamp for å overleve.
-Fantastisk! -Ikke alle vil ha karrierejag -
- og økende forbruk. Konkurranse- samfunnet passer ikke for alle.
Disse menneskene søker et annet slags liv.
De har innsett at biler, videospillere og TV ikke er alt.
De har med seg god vilje, og med hardt arbeid og håp -
- vil de bygge opp et nytt liv.
Jøss!
Mor overlevde DDR med 3 dager.
Jeg tror det var riktig at hun aldri fikk vite sannheten. Hun døde lykkelig.
Hun ønsket at hennes aske skulle spres for vinden.
Det er forbudt i Tyskland, både i Vest og Øst.
Men det brydde vi oss ikke om.
Hun svever der oppe et sted. Kanskje kikker hun ned på oss.
Kanskje ser hun oss som ørsmå flekker på jordens overflate, -
- akkurat som Sigmund Jähn gjorde den gangen.
Det landet mor forlot, var et land hun trodde på.
Et land vi holdt i live til hun trakk sitt siste sukk.
Et land som aldri eksisterte i den formen.
Et land som i mitt minne alltid vil være knyttet til mor.